Paris, 1924
Der er hun.
- Hvor mye for å bli spådd? - Tre franc.
- Det står på døren. - Å ja, unnskyld.
Jeg ser ikke noe.
Vi må gå nå.. Ellers mister vi bussen.
Hva så De?
Jeg så ditt 34. år.
Cambridge Universitet, England 1933
Vær stille.
Det var portneren. Han så meg da jeg snek meg ut.
Disse rommene er til førsteårsstudenter, ikke sant?
De er så luksuriøse. De på Yale er som munkeceller.
Å nei.
"Aristoteles og dyden". Jeg er så lei meg.
- Det gjør ikke noe. - Jo, jeg ødela dem jo.
Vent litt.
Det blir verre der ute. Kan jeg bli her litt til?
Selvfølgelig.
- Jeg er kjæreste med en professor. - Julian Elsworth.
Vi kranglet så fælt. Jeg kan ikke gå inn til ham igjen.
Jeg må få av meg disse våte fillene. Unnskyld meg.
Hjelp.
Den har klistret seg fast.
Det gjør ikke noe om den revner.
Takk.
Prosit.
Jeg kan ikke la deg gå ut i det været. Du kan ta sengen min.
Vi har ikke hilst på hverandre.
Jeg sover i stolen og holder utkikk.
Det er veldig edelt av deg, men jeg tar ikke sengen din.
Du tar en stor sjanse ved å la meg være her.
- Unnskyld. - Ikke be om unnskyldning.
- Jeg er smigret. - Den pleier ikke...
Det håper jeg da den gjør.
- Jeg heter Gilda Bessé. - Jeg vet hvem du er.
- Det høres illevarslende. - Du er berømt på disse kanter.
- Hvor er du fra? - Dublin.
- Vi flyttet nord etter traktaten. - Hvorfor?
Min far var politimann. Han ble drept under oppstanden.
- Er du britisk eller irsk? - På papiret er jeg britisk.
- Jeg tror ikke på nasjonaliteter. - Det gjør ikke jeg heller.
- Hvordan havnet du her? - Jeg fikk et stipendium.
Skjønnhet, mot og forstand til og med.
For en fangst.
Du har også en deilig penis. Jeg håper jeg vil drømme om den.
- God natt, Guy. - God natt.
Vi klart det. Jeg skylder deg livet.
Du skylder meg ingenting. Det var moro.
Alle kjente Gilda Bessé.
Hennes far eide et champagnefirma. Moren var rikmandsdatter fra USA.
Ekteskapet varte ikke lenge, og Gilda hadde vokst opp i USA.
Hun var beryktet i Cambridge, og i natt sov hun faktisk i min seng.
Hvis noen visste det, ville jeg bli viden kjent.
Er du Guy Malyon?
- Ja. - Julian Elsworth.
Jeg er veldig takknemlig til deg.
Gilda sier du var en venn i nøden. Du reddet skinnet mitt.
Jeg hadde fått sparken og gjort arveløs, hvis de fant henne her.
- Jeg var glad for å kunne hjelpe. - Vi har en liten fest.
Gilda ville at du skulle inviteres.
Vi har hytten for oss selv. Du må ta med deg ei jente.
Jeg finner ei til deg. På din alder visste jeg ikke noe om jenter.
Mr. Elsworth slipper dere først inn når dere har drukket en av disse.
Kodeordet er Martini.
- Det smaker jo som parafin! - Du skal ikke smake, bare svelge.
- Nytt blodd. - Hei, gamle venn.
Dere jenter må danse med meg i kveld. Gilda har strandet i Calais.
- Stakkars Gilda. - Kom inn.
- Calais er et så kjedelig sted. - Hei, Guy. Bra du kunne komme.
Du er den stakkars gutten som Julians jente vil kaste seg over.
- Er du lei deg? - Det gleder meg.
Selv om hun blir depravert?
Så lenge den depraverte er av en fin familie, gir jeg blaffen.
Tror du at du er utfordrende fordi du tør si sånne ord?
Prøv å ta dem i munnen en dag. Det virker mot forstoppelse.
Jeg kommer til føle meg så dårlig i morgen tidlig.
- Hva skriver du? - En ode til din vakre navle.
- Gilda. - Min ridder.
- Ikke gå opp dit. - Hvorfor ikke?
- Det er en orgie. - Det høres lovende ut.
Min partner for kvelden er hovedretten.
Det skulle vel ikke være Molly Twelvetrees?
Jo. Er hun ikke forsiktig, blir hun forkjølet.
Julian skriver et dikt på hennes mage.
- Den laban. - Har du ikke noe imot det?
Synd for Molly. Han er en elendig dikter.
Du er veldig moderne.
Jeg føler meg ikke så vel her. All rikdommen gir meg skyldfølelse.
Det er bare en lek. Ikke ta det så alvorlig.
Det er ingen lek hvis man er arbeidsløs og forsørger en familie.
Det er jeg heldigvis ikke. Og det er ikke du heller.
Jeg kom bare på festen for å se deg igjen.
- Nå er det sagt. - Bra.
Du ser så vakker ut.
Det gjør ikke du.
Øynene dine er helt røde. Du ser ut som en blodhund.
Du kommer søren meg fort til kreftene igjen.
- Hva om det kommer noen? - Vi var her først.
- Gode gud! - Tenk på søndagsskolen.
- Hvorfor?
Fordi dette her er en lagsport.
Takk, Unwin.
- Det vil nok være klokt å... - God idé.
God morgen. Jeg tenkte vi kunne spise frokost på terrassen.
Gilda! Hva i all verden gjør du her nede?
Gratulerer med dagen, kjære.
- Hvem er det? - Min venn, Guy.
- Du hadde jo hendene fulle. - Gilda, han er nærmest en huleboer.
Ja, jeg har tenkt å stille ham ut på et naturhistorisk museum.
- Det skjedde ikke noe. - Nei, naturligvis ikke.
Bortsett fra at vi skrev sonetter på hverandres kropper.
Greit. Reis deg opp før noen ser deg.
Vær snill og lån meg slåbroken din.
Hva har du på deg under teppet?
Det er jo din fødselsdag, så jeg er i evadrakt til ære for deg.
Jeg regnet med at Gilda og Julian ville slå opp, -
- men det skjedde ikke noe.
Etter et par uker innstilte jeg meg på aldri å se henne igjen, -
- men så skjedde noe uventet.
- De ble skilt for 12 år siden. - Hun må være helt knust.
ARVING DØD TIL HAVS FORMODENTLIG SELVMORD
Jeg vil gjerne melde meg inn.
Et medlemskap koster fem shilling i året.
Jeg leste om din mor. Det må ha vært forferdelig.
Hun var nesten som en fremmed.
- Hva har du holdt på med? - Øvd meg i å spille biljard.
Jeg kommer for å fortelle deg at jeg reiser fra England.
- Jeg er grepet av reiselyst. - Hvor vil du dra?
Jeg elsket "Tusen og En Natt" som yngre. Kanskje Arabia.
- Vil du ha en reiseledsager? - Du må ta din eksamen.
- Vet Julian at du reiser? - Jeg legger igjen et brev til ham.
Du er den eneste vennen fra dette kapittelet som jeg vil beholde.
Tre uker senere forlot Gilda England.
Og vår enveiskorrespondanse begynte.
Hun ble ikke lenge nok noe sted til å få mine brev.
Etter et år sluttet hun å skrive.
Etter eksamen underviste jeg i London, -
- og det lykkedes meg endelig å glemme henne.
Borgerkrigen i Spania hadde brutt ut, -
- og jeg støttet republikanerne i kampen mot fascistene.
Tiberius er i dårlig humør. Hvor er de slavene?
Vi får se hvor modig du er i Colosseum. Fjern deres drikkevann.
Jeg hadde ikke fått brev fra henne på nesten et år.
Men hennes timing var nesten uhyggelig.
Hun var tilbake i Paris for å starte på et nytt kapittel, -
- og hun forlangte at jeg kom og besøkte henne.
Enda en gang dreide hele min verden seg om henne.
Mademoiselle Bessé?
- God dag. - Jeg ser etter mademoiselle Bessé.
- Guy! Tenk at du allerede er her! - Du sendte meg jo endelig adressen.
Se på deg da. Du er jo blitt en skikkelig mann.
Jeg barberer meg til og med.
- Hvor lenge kan du bli? - Til i morgen.
For noe tull. Du må bli minst en måned.
- Vi må se å bli klar til i kveld. - Dere er en gjeng stenstøtter.
Ikke kom for sent, da.
- Du skal se min utstilling. - Hva slags utstilling?
Jeg så deg i en film der du var slave i Romerriket.
- Var det ikke morsomt? - Hvordan fikk du rollen?
Jeg traff en kameramann, som tok meg med til Hollywood.
Først ville jeg være skuespiller, men så ble jeg interessert i kameraene.
Jeg spurte ham ut om teknikken hver natt i sengen.
- Er du gift? - Ikke ennå.
Du har vel en hel sverm av beundrere?
- Bruker du din fritid på dem? - Jeg samler inn til republikanerne.
Jeg glemte helt at du hadde samvittighet.
Max, det er Guy.
Han har akkurat kommet fra London.
Velkommen til Paris. Kommer du til åpningen?
Han vet ikke noe om utstillingen, så han er helt objektiv.
Hvor bor du? Det er et bra hotell rett rundt hjørnet.
Han bor her. Guy og Mia kan synge hverandre i søvn.
Bra.
Det blir utrolig glamourøst. Og jeg vil virke utrolig tantete.
Du er britisk. Folk forventer at du er tantete. Hjelper du meg.
- Så Max er elskeren din? - Han eier galleriet.
Han er faktisk godt selskap, -
- men han har virkelig fått eierminer i det siste.
- Han er på tynn is. - Jeg håper den smelter.
Ikke surmul nå. Jeg visste ikke at du kom allerede nå.
Og jeg er sikker på at du heller ikke sover alene hver natt i London.
Fornemmelsen av lengsel, lyst, forfengelighet og glede.
Lykkelig og ulykkelig kjærlighet.
Det er en ære å stille ut denne talentfulle unge fotografs verker.
Til slutt vil jeg presentere en levende skulptur -
- skapt spesielt for denne kvelden.
Mine damer og herrer...
"Ungdommens tyranni".
Det er jo dadaisme.
Hvem er jenta?
Det er hun spanske.
Bildene var gode, men skulpturene var fantastiske.
- Gid vi kunne se dem igjen. - Ta bilder, så de blir bevart.
De må være levende, så folk kan lene seg fram og lukte modellenes hud.
Har du ikke noe imot det, Mia? At folk sniffer på deg som hunder.
Jeg er en skulptur, så jeg ser dem ikke.
Hva sier du, Guy? Har du sett noe lignende i England?
- Nei, det har jeg ikke. - Guy foretrekker politisk kunst.
Han bruker mye tid på å kjempe de spanske republikaneres sak.
Tyske kunstnere har forgjeves brukt 15 år på å spidde nazistene.
De prøvde iallfall.
Hva nytter det, når de blir sendt til leirene?
Det er en tilfredsstillelse å vite at man har sine meningers mot.
Skål for de kløktige kujoner.
Nei, skål for Mia, hvis skjønnhet har inspirert oss alle.
Du burde være modell for Coco Chanel. Jeg kan presentere deg for henne.
Mia studerer til sykepleier.
Hun er bare modell på fritiden, og bare for meg.
Jeg syns jeg har sett deg før. Jeg glemmer aldri et ansikt.
Kanskje du så meg på Le Grand Jeu.
Hva gjør du egentlig for å hjelpe spanjolene?
Går du på møter og deler ut brosjyrer på gatene?
Du burde heller melde deg inn i den internasjonale brigade.
- Jeg har tenkt det. - Mener du det alvorlig?
Linjen må trekkes et sted.
Fascismen må stanses før den sluker oss alle. God natt.
- Så alvorlig du er blitt. - Verden er blitt alvorlig.
Vi blir alle sammen kvalt i alvor.
Jeg er lei for at vi ikke kan være sammen i kveld.
- Liker du ham overhodet? - Innimellom.
Men han prøver litt for hardt.
Mia, kom deg ut av badekaret! Du blir til en reke.
- Le Grand Jeu er vel en cabaret? - En variete med striptease.
Hun kom hit tomhendt, og er min protesjé.
- Vi tre må være venner. - Kommer du, Gilda?
Vi ses i morgen.
Denne er best å ligge i. Jeg sov i den da jeg kom hit.
- Hvor lenge har du vært her? - Et halvt år.
- Hvor i Spania kommer du fra? - Asturias. Det er i nord.
Ikke vær sjalu. Han betyr ikke noe for henne.
Det er det ingen av dem som er.
Han vil at du skal høre dem. Han er redd for at hun elsker deg.
Jeg er også redd for at jeg elsker henne.
- Hvem er det? - Det er meg.
Hvordan våger du å være så melodramatisk og gå fra meg?
Har du noe å drikke? Jeg trenger virkelig et glass.
Hei.
- Det er Linda. - Hei, Gilda.
Unnskyld at jeg vekket deg.
Jeg ble sjøsyk og trodde det ville hjelpe å spise, -
- men maten her til lands er forferdelig.
- Kommer jeg ubeleilig? - Hva tror du?
Vet Max at du er her?
Max tok det ikke så pent, så jeg kastet ham ut.
Jeg lar deg ikke reise ut og bli drept.
Du får bare hjernen blåst ut. Samtalene våre ville bli ensidige.
Hent et teppe til meg, så kan du gå og legge deg igjen.
- Hva gjør du? - Jeg går.
Hun sover der inne. Jeg gir henne noe sengetøy.
Jeg var med den kvelden på kinoen. Da du så henne ble du taus.
Da hun skrev, hoppet du på toget med én gang.
- Jeg går. - Det trenger du da ikke.
Jeg må tidlig opp i morgen.
For øvrig føler jeg at jeg er i veien.
- Du ba henne vel ikke om å gå? - Nei.
Men nå som hun har gått, trenger jeg ikke å sove på sofaen.
Du har ingen anelse om hvor forgapt jeg var i deg.
Og da jeg kom hit, hadde ikke noe forandret seg.
Det var et mirakel.
Hvordan møtte du Mia?
Jeg så henne på gaten og fulgte etter henne.
Du velger ut folk. "Kom inn i mitt liv".
Noen ganger har fremmede noe spesielt over seg.
Man tenker at man må snakke med dem før de forsvinner ut av ens liv.
Men sånn gjør man ikke. Det er likevel bestemt av skjebnen.
Det skulle være ditt rom jeg gikk inn på den gangen.
Rommet virket kjent. Jeg hadde drømt om det.
Det minte deg nok om et sted du hadde vært.
- Vi tror bare det er drømmer. - Du er så selvtilfreds.
Tanken er ikke en fysisk størrelse.
Kanskje den kan hoppe fram i drømmer og ikke adlyde fysiske lover.
Hvis rommet mitt allerede var der, var alt forutbestemt.
Du tror det var et spontant kyss. Men jeg tenkte å gjøre det hele tiden.
Og jeg har hele tiden villet vinne denne diskusjonen.
Pierre og Marie drar i zoologisk hage.
Pierre elsker løvene og tigrene, men Marie liker apene bedre.
Det er det jeg har lært å si. Jeg må finne noe å gjøre her.
- Slutte med å undervise. - Hva skal jeg leve av?
- Du kan bli min assistent. - Hvordan er lønnen?
- Det er gode bonuser. - Jeg hører på dem hver kveld.
- Holder vi deg våken? - Hun sover som en stein.
Hun har utroligste samtaler i søvne med flere personer på flere språk.
Sier du ja?
Legg den vekk, kjære. Hvor lang tid tar det?
- En times tid. - Jeg vil leke.
Stå nærmere din tante. Din motbydelige gutt. Er det bra?
Nå har den forferdelige jenta snudd seg.
Hold hendene sånn.
Smil.
Det der er veldig pent. Hvem er det?
Madame de Crussol. Hun viser bryster alle steder i Paris.
Brystpartiets fortropp.
Hei. Vi skal på kino.
Vi skal se den nye filmen med Chaplin. God dag, Gilda.
Så, Guy... Du svikter London til fordel for lysets by?
Ja, det ser sånn ut.
- Unnskyld meg. - Kle deg om her inne.
Han har jo allerede sett alt på utstillingen.
Du var en del av min skulptur. Nå er du kjøtt og blod.
- Hvorfor går du ut med ham? - Jeg er nysgjerrig.
- Du vet hva man sier om ham. - Vet du hva de sier om deg?
Din påklederske har overgått seg selv.
- Spiser dere middag etterpå? - Vi vet ikke ennå.
- Når må hun være hjemme? - Hold munn. Vi ses.
Du er en heldig mann som bor sammen med to vakre kvinner.
Gilda har fremdeles ikke akseptert meg.
Noen ganger tror jeg at hun er sjalu.
Du har visst en beroligende effekt på henne.
Hun var litt av en villkatt, men det vet du vel.
Og du har ikke noe imot det.
En prisverdig holdning. Fortiden og fremtiden er irrelevant.
Det er her og nå som gjelder.
Først tok jeg deg for en idealist. En tørrpinne.
Men du er visst en av oss.
Si meg en ting, mann til mann...
Hva liker Gilda i sengen?
Mann til mann?
Det er ikke din sak.
Kom igjen, Mia. Dans for oss.
- Vær så snill? - Det er jul.
Ålreit.
Mine damer og herrer, direkte fra nattklubben Le Grand Jeu...
De to vi møtte på Brasserie Lipp.
- Han med dårlig ånde? - Min hadde klamme hender.
Han klemte hånda mi når han var morsom i håp om at jeg ville le.
Hva snakker dere to om?
- Deg. - Hva sier dere om meg?
Hva sier dere? Hva sier dere?
Klokken er over fire. Første juledag er snart over. Kom!
Jeg er skrubbsulten.
En amerikansk kalkun forsøkte å flykte fra Zoo i dag, -
- men havnet dessverre hos polarrevene.
Polarrevene tok glupsk imot den stakkars gjesten.
- Jeg forstår ikke et ord. - Det er ikke nødvendig.
Hvis et dyr lagde de lydene, var det vondt.
Når Stortyskland er gjenopprettet, krever han ikke flere territorier.
Tror du virkelig på det?
Nær Rheims, mai 1937
Jeg malte alltid landskapene her da jeg var hjemme på ferie.
- Kan jeg få se dem? - Jeg kastet dem.
Jeg hadde ikke talent. Jeg ville bare være Van Gogh.
Hva gjør du, far?
- Jeg redder insektenes liv. - Det ligner da ikke deg.
Jeg liker ikke lyden når de brenner.
- Hvorfor er du i uniform? - Croix de Feu hadde en samling.
Vår sak er ikke populær her til lands.
Hele verden støtter Moskva, og det bekymrer oss, landeiere.
Men politikk har aldri vært min datters sterke side. Ned med føttene.
- Charles Bessé. - Guy Malyon.
Spiser dere middag med oss? Francoise, dekk på til to til.
Guy har akkurat flyttet hit fra England.
Hvordan går det med skuespillingen?
Jeg var med i én film. Det var ikke noen karriere.
Jeg kan ikke følge med. Først kastet hun seg over dansen.
Så oppdaget hun Stendahl og ville være en stor forfatter.
Hva var det neste? Malerier?
Jeg har lært av deg at man ikke skal dvele ved sine feil.
- Hvor er min stemor? - Hun går nok tur med hunden.
Hva skjedde med Max?
Det var den gang.
Jeg er far til en dilettant i alle livets aspekter.
Jeg forakter deg for å ha skjenket meg så overfladiske gener.
- Det er en årgang 1930. - Nei. 1928.
Den er mer silkebløt. Mindre tannin.
Man sier at vinmakerens smakssans er den siste sans han mister.
Gilda sier at De ikke er interessert i vin.
- Jeg har vokst opp med Guinness. - Vi bruker det mot magetrøbbel.
- Og tømmermenn. - Det også.
Gilda, du ser blendende ut i kveld.
Hun ynder å sjokkere meg ved å gå i sin mors kjoler.
Hun vil gi meg skyldfølelse.
Hun gir meg skylden for sin mors død.
Det gjør jeg da ikke, far. Skjebnen gir noen folk en dårlig hånd.
Skjebnen er feigingenes dårlige unnskyldning.
- Så det var hennes skyld? - Nei, det var helt min skyld.
Jeg er en ufølsom bølle.
Der kan du se. Du har giftet deg med et uhyre.
Jeg gjorde det, fordi jeg er jeger.
Hvis jeg ikke kan temme deg, skyter jeg deg.
Da må jeg forbedre meg.
Er det ikke snart din fødselsdag?
I år må vi feire den.
Jeg feirer den aldri.
Hvis du frykter fødselsdager nå, blir du vrak når du når min alder.
Jeg kan ikke forestille meg å bli så gammel.
Takk, Gilda.
Jeg blir alltid et uhyre i det huset.
Jeg verdsetter ikke hans holdninger, men jeg nøt ordduellen.
Han ydmyker alle sine kvinner. Du så hvor hardt hun prøvde.
Han vil bare vise henne fram som et trofe for sine jaktvenner.
Nå er vi hjemme, Mia.
Vær så snill å lukk døren.
Det svinet.
- Du trenger ikke dra på jobben. - Det går bra.
Det går bra!
- Skal vi melde det til politiet? - Hun var stripteasedanser.
- De vil si at hun ba om det. - Da drar jeg til ham.
Du ender bare i en fengselscelle. Han har mektige venner.
Lucien? Det er Gilda Bessé.
Mia vet ikke at jeg ringer.
Hun ble litt revet med sist natt.
Ja, jeg vet det. Hør her... jeg liker det på den måten du gjør det.
Og jeg tåler mer enn hun.
- Skal vi møtes? - Å, jeg skjønner.
Guy, Max vil gjerne spise lunsj med meg og snakke om en ny utstilling.
- Har du noe imot det? - Nei.
- Du kan jo invitere Mia på kino. - God idé.
Kasnkje en komedie.
I Spania er borgerkrigen nå ute av kontroll.
Artilleri og brannbomber regner ned over Madrid, som kampene blusser opp.
Den britiske ambassade ble truffet.
Disse scenene utspiller seg daglig i de utbombede kvartaler.
Sivilbefolkningen flykter ut av byen i hopetall.
I Paris presenterer Lucille Paré sin kolleksjon.
Jeg tenkte at du ville ombestemme deg.
- Min venn påstår at jeg er sta. - Og han vet ikke hvor du er?
- Ingen vet det. - Jeg bør kanskje låse døren.
- Hvorfor ville du bli sykepleier - Jeg ville bli danser.
Min far var gruvearbeider. Anarkist.
Vårt hus var alltid fylt av politikk, men jeg ville bare ut og danse.
For to år siden ble Asturias erklært for sosialistisk republikk.
Et hus i vår gate ble brukt som sykehus.
Jeg forsøkte å hjelpe, men forgjeves.
Folk...døde i armene mine.
Og så kom soldatene.
Jeg kjempet imot da de tok broren min, og de skadet benet mitt.
Etter det kunne jeg ikke bli danserinne.
Og jeg ville gjerne hjelpe folk.
Derfor ble jeg sykepleier, og derfor må jeg dra hjem.
Hei på dere.
- Hvordan gikk det? - Fint.
- Skal du gjøre en ny utstilling? - Vi har litt forskjellige idéer.
Det var mest jeg som snakket.
Hvorfor henger dere så med hodene? Tre glass cognac.
- Vi så nyheter fra Spania. - Du skulle muntre henne opp.
- Det var min idé. - Vi ville se hva som skjer i verden.
Det vil alltid være kriger. Noen folk higer etter å bli martyrer.
Si hvor skyldig du føler deg.
Etterpå satt vi litt i parken.
Jeg mener det. Du må få det ut.
Du føler skyld fordi livet her er så bra, mens de har det forferdelig.
Du får det bedre av å snakke om det. Da har du uttrykt din bekymring.
Skål for deg. For å bli kvitt den motbydelige mannen.
Og for deg. For å bli kvitt skyldfølelsen.
- Skål for oss. - For oss.
Du lever i en osteklokke. Du tenker ikke på verden utenfor.
Jeg helliger meg til de jeg har rundt meg.
Vi er sammen i denne verden.
Og vi er sammen i min seng, så lenge du holder avisene dine unna.
Gift deg med meg.
- Hva? - Jeg mener det alvorlig.
Hvis jeg våknet en morgen, og du var blitt en ektemann, ville jeg flykte.
- Hvordan ville det forandre seg? - Gifte par slutter å prøve.
Og så ville du ha barn.
Ja, en dag.
Du burde få et med Mia. Det ville bli vakkert.
Du buser bare ut med det som faller deg inn.
- Skal jeg sensurere meg selv? - Jeg vil da bare ha barn med deg.
Min mor var gal, og du har møtt min far. Mine gener er fordømte.
For noe tull.
Løft hodet.
Lyset må høyere opp.
Det er bra. Guy gjør det.
Hva er det?
Det går verre og verre i Spania. Noen av mine venner er der nå.
Vil du også dra dit og bli drept i noen andres krig?
Det er ikke noen andres krig. Det kunne skje her også.
Vi deler alle den samme verden.
De tar imot alle sykepleiersker. Her er adressen.
Hvem tar imot alle sykepleiersker?
Jeg drar til Spania. Jeg ville ikke si det før det var helt sikkert.
Tiden er også inne for at jeg drar tilbake.
De trenger sykepleiersker.
Vi har bodd sammen i et år.
Ser dere meg som et uhyre dere ikke kunne innvie i planene?
Så du ingen grunn til å snakke om at du vil kaste bort livet ditt?
Og så tar du med deg Mia?
Planen var jo at jeg skulle hjem igjen.
Du hører aldri etter.
Det er innlysende. Jeg burde ha forutsett det.
Dere nærer hverandres skyld.
Det er som en sykdom.
Gudskjelov at jeg ikke er smittet av den.
Gildas far var i Amerika, -
- og til avskjed tilbrakte vi en uke på godset hans.
Følelsen av avskjed preget hvert minutt, -
- selv om den ikke ble nevnt før den siste dagen.
Jeg kan ikke drikke mer vin.
Jo, det kan du.
Vi skal drikke for alle de gangene vi ikke kan drikke sammen.
Jeg kan komme til Paris når jeg har fri.
Jeg vil ikke se deg, hvis du kommer hjem med en fæl krigsskade.
Vi drikker videre. Dere får ikke legge dere.
- Våkn opp nå. - Jeg er trett.
Du er full, Gilda.
Hvorfor må du dra også?
Din forræder.
Teruel, Spania, januar 1938
Vent. Vent.
Skyt!
Fremad!
Stakkarer. De var sjanseløse.
Nå har modellene sittet klare i over en halv time.
"Kjære Gilda.
I går i et bakhold bak fiendens grenser, -
- drepte jeg en ung soldat.
Ord kan ikke beskrive det.
Han knuget en medaljong i hånden da han døde.
Med et bilde av en ung kvinne.
Mens jeg skriver disse ord, venter hun nok på brev fra ham.
Og klamrer seg til håpet om at han er i sikkerhet."
"Kjæreste Gilda.
Fremdeles ikke brev fra deg. Det knuser mitt hjerte.
Jeg vet at du avskyr krig.
Det er forræderi at vi setter livet på spill.
Du mener at vi forråder oss selv og deg.
Men mitt land er en del av meg, -
- og hvis jeg ikke var her, ville jeg forråde meg selv.
Og enda mer min bror.
Tro meg. Det at jeg er her, betyr ikke at jeg elsker deg mindre.
Tilgi meg, hvis du kan.
Du skal vite at jeg tenker på deg hele tiden.
Jeg vet ikke om du vil skrive til noen av oss.
Men jeg ber deg i det minste om å skrive til Guy.
Hans kompani er i Teruel, der kampene er speseilt harde -
og forverres av den bitende kulden."
Jeg kan ikke bli hos deg. Vi skal operere om et øyeblikk.
Vi har behandlet noen menn fra ditt kompani.
- Det var gjennom dem jeg fant deg. - Jeg spurte etter deg.
De sa at du er fryktløs.
Du er alltid rolig midt i orkanens senter.
Hvis jeg er det, er det bare fordi jeg er for trett til å være redd.
- Når er vakten din over? - Det vet vi aldri.
- Hvor er du i kveld? - I et gammelt garveri i nærheten.
Jeg vet hvor det er. Hvis jeg kan, kommer jeg.
Mia?
- Du må være dødstrett. - Nei. Jeg har et hemmelig våpen.
Det er sterkt nok til at jeg kan glemme det jeg har sett.
Har du hørt fra henne?
Jeg har fått brev fra andre, men ikke fra henne.
Hva med deg?
- Nei. - Hvorfor vil hun ikke skrive?
Hun elsker deg høyere enn hun noen gang vil innrømme.
En vakker dag er dere sammen igjen. Det er jeg sikker på.
De siste dagene har jeg spurt meg selv om det er verdt det.
Kanskje hun hadde rett. Verden må passe seg selv.
Det tror du ikke på.
Tyskerne og italienerne er på deres side. Vi taper før eller siden.
I mellomtiden vil resten av verden få øynene opp for det som skjer.
- Du har alltid vært så fornuftig. - Har jeg?
Ikke i mitt valg av menn.
Vi bør få oss litt søvn.
Gilda sa engang at vi to burde få et barn.
Vet du at vi var elskere?
Innerst inne visste jeg det.
Jeg ville fortelle deg det, men hun sa at du var for britisk.
Det har hun nok rett i.
Det var mitt livs lykkeligste tid. Da vi tre var sammen.
Da jeg kom hit, visste jeg...
Vi hadde ikke noe valg.
Hvordan kan jeg være så trett...
...og allikevel ha krefter til å være sjalu?
Jeg var sjalu på deg hele tiden.
Det ville glede henne.
Alt må godkjennes av henne.
- Nå er han her med bilen. - Min legevenn.
Han tror jeg er en helgen fordi jeg ikke har noen menn.
Han ble lettet da jeg ba om lov til å besøke deg.
Han insisterte på å kjøre meg.
Endelig ble jeg kvitt min glorie.
Vi er ikke synske.
Vi famler i blinde mot fremtiden.
Det er mer skånsomt.
På hennes siste dag møtte hun døden med klare øyne.
Modig. Uvitende.
Og når snøen smelter, kommer våren.
Krigen får en ende.
Én liten blomst...
...velsignet...unik...
...vil ikke lenger blomstre.
Bastilledagen, juli 1938
"Gilda. Jeg må fortelle deg at vår kjære venninne er død.
Jeg møtte henne rett før det skjedde.
Hun var så vakker, og var blitt så klok.
Og mye sterkere enn meg."
Da republikanernes hær et par måneder senere gikk i oppløsning, -
- dro jeg til Frankrike med resten av min gruppe.
Alle våre anstrengelser var forgjeves.
Krigen i Spania var tapt.
London, 3. september, 1939
Jeg taler nå fra kabinettets møtesal -
- i Downing Street nummer 10.
I morges overrakte den britiske ambassadør i Berlin -
- den tyske regjering et endelig notat som erklærte -
- at med mindre vi innen klokken 11 hørte fra den, -
- var den rede til å trekke de tyske tropper tilbake fra Polen, -
- ville det herske krigstilstand mellom oss.
Jeg må nå meddele Dem at vi ikke har mottatt en slik meddelelse, -
- og at dette land som følge av det er i krig med Tyskland.
Krigen i Spania mot fascistene var bare en oppvarming.
Nå kom den større kampen.
Ikke engang et år senere ble Polen, Norge, Holland, Belgia -
- og Frankrike besatt, og tyskerne inntok Paris.
Jeg tvilte på at jeg ville se henne igjen.
Min krig utspilte seg i etterretningstjenesten.
I 1944 skulle jeg skape et nettverk -
- med motstandsbevegelsen nær La Manche.
Sist på våren ble jeg overflyttet til Paris.
Det hadde gått seks lange år siden jeg var der sist.
Unnskyld... Vil De ta et bilde av oss?
Mange takk.
Min falske identitet var som tjenestemann for en togleverandør.
Rett etter min ankomst ventet jeg på den jeg skulle møte.
Takk, kjære.
- Hvordan har din mor det? - Hun er bedre nå.
Takk. En pastis, takk.
- En fornøyelse å møte deg. - Han kommer først klokken to.
Jeg blir. Han kjenner meg.
- Så kan vi spise lunsj sammen. - God idé.
Et glass rødvin og en kopp kaffe.
- Hva er det? - Ikke noe.
Jeg holder på å dø av sult.
Så hun meg? Jeg var ikke sikker.
Men det burde egentlig ikke overraske meg.
Gilda så ikke verden som vi andre.
Hun passet på seg selv og opprettholdt sin livsstil.
Vennligst lytt til disse personlige beskjeder.
Viktig meddelelse til Storken. Det er ikke noe nytt fra Storken.
...snarest mulig.
Meddelelse til Jupiter. Jeg gjentar: Meddelelse til Jupiter.
Clarisse har blå øyne.
Det er lenge siden, monsieur.
- Ser De stadig mademoiselle Bessé? - Hun bor der borte.
- Når hun ikke er ute med nazisten. - Han er ikke hennes første.
Heller ikke den siste.
- Jeg er lei av kaninkjøtt. - Jeg syns hestekjøtt er verre.
- Enda en årgang 1934? - Det var den siste.
De har lagt et par til side... til spesielle anledninger.
- En årgang 34 til. - Jeg skal se hva jeg kan gjøre.
- Jeg går en tur langs elva. - Ta med en fiskestang.
Den tøyta! Hele hæren kommer jo til henne.
Jeg har sittet tre morgener og ventet på deg.
Du må ikke komme igjen. Han kan komme når som helst. Alle ser det.
Eierne av kaféen har sett deg gå hit.
De har ikke høye tanker om deg.
- Selvfølgelig ikke. - Bryr du deg ikke?
Jeg har aldri brydd meg om hva folk mener om meg.
Jeg håper at du engang brydde deg om hva jeg mente.
Hvorfor, Gilda? Hvorfor gjør du det?
- Jeg har aldri kunnet være alene. - Men hvorfor en av dem?
Det er bare en lek.
Ikke nå.
Jeg er glad for at du er i live.
Du vet det med Mia, ikke sant?
Hun elsket deg.
Like høyt som jeg gjorde.
- Du skal gå nå. - Vi kan forlate Paris.
- Dra til kysten. Jeg har papirene. - Ikke vær dum.
Er du forelsket i ham? I tyskeren?
Eller er det bare bekvemt for deg? Et forretningsforhold som Max?
Så lenge utstillingen eller krigen varer.
Gå ut bakdøren.
Da vi elsket tidligere, følte du like mye som meg.
Ja.
Våre kropper har alltid vært gode sammen.
Glem meg, Guy.
Jeg har glemt deg.
Du er ute av livet mitt nå.
God dag.
Jeg trodde ikke at du hadde sittet på en kafé tre morgener på rad.
Du ventet på en gammel flamme.
Som tilfeldigvis er sammen med en tysk offiser.
Du setter livet ditt på spill. Du setter alle våre liv på spill.
Du er heldig at du ikke er død nå.
- Visste du at hun er med en tysker? - Ja.
- Og likevel besøkte du henne? - Jeg har kjent henne lenge.
London burde fjerne deg.
Men de kan ikke få inn en ny med din erfaring.
- Jeg ser henne ikke igjen. - Gjør du det, dreper jeg deg.
- Stoler du fremdeles på ham? - Vi har ikke noe valg.
- Kan du bli litt? - Bare en time.
Du er så vakker. Det er riktige størrelse, hva?
Jeg føler meg veldig spesiell.
En dag gir jeg deg nylonstrømper. Når krigen er over.
Jeg forstår.
Hold meg informert.
Jeg vil lære tysk. Du lovte at du skulle lære meg det.
Vi har jo vårt eget språk, du og jeg.
Og når de allierte vinner krigen, kommer alle til å snakke engelsk.
Bare tenk. Hvis jeg hadde vært i Cambridge ett år senere, -
- hadde vi kanskje møtt hverandre da.
Da braker det løs igjen.
Du virker fraværende i kveld.
Jeg er her.
Som dere kan se, -
- konsentrerer vi vårt angrep mot deres kommunikasjonslinjer.
Og vi har et par overraskelser i ermet.
Dette her ligner en dritt.
Smør den inn i dritt, og den lukter sånn også.
Men hver enkelt er kraftfulle nok til å sprenge en tank i lufta.
Gad vite hvem som blir bombet i natt.
Du var flink på møtet. Du gjorde det helt riktig.
Jeg er lei for at jeg fulgte etter deg den dagen.
Du hadde god grunn til det.
Jeg vet hvordan det er å elske en.
Takk.
- Major Bietrich, mademoiselle. - God kveld.
- Tyskertøs! - Hva sa De?
La det være, Frans. Jeg hørte ikke noe.
Hvorfor lar du dem fornærme deg?
Hvis Berlin var besatt ville du gjøre det samme.
Og forvente å bli straffet for det.
Det gjør meg sint fordi...
Det er ikke noe som må spolere nettopp denne kvelden.
- Hvorfor er i kveld så viktig? - Fordi...
Fordi det er din fødselsdag.
Du har aldri villet fortelle meg den. Det er enhver kvinnes rett, men...
...jeg ville vite det, så vi kunne feire dagen.
Tilgi meg, men jeg fant den i dine papirer.
Er du lei for det, lille skatt?
Hvorfor det? 33!
Jeg trodde du var høyst 28.
Pakk den opp. Vær så snill.
Jeg gjentar: Sløruglen har lagt egg.
De langstrakte hulk fra høstens fioliner.
Jeg gjentar: De langstrakte hulk fra høstens fioliner.
Da må vi bare holde oss klare.
Hva fikk du ut av ham?
Kodenavnet er Bisquet. Han har et møte på Brasserie Bône klokken ni.
Fikk De en beskrivelse av den andre?
Nei, han besvimte. Vi forsøker å gjenopplive ham.
Vil De ha en sigarett?
Har De fyr, monsieur?
Ja.
Gå ned på toalettet og ta på klærne som ligger der.
Elskede.
De vil ta den mannen du skal møte. Bisquet.
Det står en sykkel utenfor. Du har bare to minutter.
Husker du Cambridge? Morgenen etter?
Jeg kledde meg i gutteklær.
Jeg visste ikke at det var deg.
Gi meg et halvt minutt.
Det må være ham. Anhold ham.
- Vi får egg fra en gård hver uke. - De kan vel lage omelett til oss.
- Hvor er den andre? - En mann gikk ned på toalettet.
- Og kvinnen? - Hun gikk også dit ned.
Hør!
- Hva skjedde? - Bisquet ble avslørt i går natt.
- Hvem ga deg det tipset? - Den kvinnen jeg besøkte.
- Direkte fra Gestapos hovedkvarter. - Tilbake til sitt ludder.
Mørklegging!
- Det svinet! - Ti stille.
For en deilig overraskelse. Jeg trodde du var i beredskap.
Det ble avblåst. Det er storm over kanalen.
Ingen invasjon i dette været.
Hvordan har dagen vært?
Forvirrende. Frustrerende.
Men ikke nå lenger.
Jeg jublet av glede. Hun var på vår side likevel.
Men før jeg fikk en sjanse til å treffe henne, -
- kryssedes vår skjebne av en større begivenhet. D-dag.
Patrulje!
- Hva er det? - Kneet mitt.
De kommer!
Nå!
Gi meg hånden din!
Der borte!
- Jeg dekker dere. - La meg bli her.
Løp!
Stans, ellers skyter jeg!
Det er nok nå.
Hvem arbeider du for?
Ikke drep meg.
Jeg ber dere.
Presten tok seg av meg et par dager, -
- og så ble jeg fløyet til et sykehus i England.
Jeg visste ikke hvilken rolle Gilda spilte i motstandsbevegelsen.
Men jeg visste at vi tross alt ville være sammen igjen etter krigen.
Akkurat som Mia hadde forutsagt.
Majoren vil se Dem nå.
Vent her et øyeblikk.
- Det er lenge siden sist, Guy. - Ja, det er det.
Vi tok ikke det første initiativet. Det var hun som kom til oss.
Det gikk over et år før jeg oppdaget hvem hun var.
Da det gikk opp for meg at det var Gilda, -
- ble jeg like overrasket som du ble.
Men du kjente henne nok bedre enn jeg noensinne gjorde.
Hennes første elsker arbeidet på Stülpnagels kontor.
Hun tok bilder av hans dokumenter med et spionkamera -
- og ga dem til en kontakt i en skjønnhetssalong.
Den etterretningsagenten hun ser for tiden, er mer forsiktig.
Men ett tips fra henne reddet en fluktplan fra å bli infiltrert.
Da du besøkte henne satte du alt det på spill.
- Hvorfor sa hun det ikke? - Det vet du.
Hvis du ble tatt og ble torturert...
Det var ikke bare til ditt eget beste.
Paris er bare kaos. Motstandsbevegelsen vil befri byen, -
- og det er ingen grunn til å sende deg tilbake.
Men hun er jo en meget sterk kvinne.
- Ikke vær bekymret. - Tyskerne er ikke min bekymring.
Hvis du drar på eget initiativ, skal jeg ikke stanse deg.
Se hvem som kommer der.
- Er mademoiselle Debrett her? - Hun har ikke vært her på to dager.
Hva er det? Er du bekymret for din elsker?
Han har dratt hjem til Hilde.
Hvorfor spør du ikke Gestapo?
Så frekk hun er.
- Fikk du beskjeden min? - Jeg blir ikke med deg.
- Har du sett folk i gatene? - Jeg er i sikkerhet her.
Hvorfor blir du ikke med meg? Bli med til Tyskland.
Det blir ikke lett, men der er du i sikkerhet.
Jeg elsker deg ikke, Frans.
Et siste kyss?
Jeg kom gjennom! Jeg snakket med min mor for første gang på fire år.
I morgen blir min sønn seks år.
Jeg håper jeg kjenner ham igjen.
Takk for turen.
Kjører du nå? Vi drar til Paris i morgen.
Jeg vet det.
Gjør én dag virkelig en forskjell?
"Ja, min kjære... Jeg forsøker å finne ut av ting.
Om hvem jeg var, og hvordan jeg er nå."
Tyskertøs! Gestapohore!
To horer i samme celle.
Jeg gikk bare ut med de menige. Jeg har aldri lurt noen.
Det er på grunn av deg! Du var sammen med en offiser!
Du avslørte deres hemmeligheter. De dreper meg på grunn av deg!
- Slep henne ut. - Hvor?
- Hold munn!
Din elsker torturerte min søster til hun døde.
Og mange andre.
Og imens gikk du bare i seng med ham.
Dere forstår ikke...
Hun brukte tre dager på å dø. Tre dager.
Sammenlignet med henne, er du heldig.
"Ja, min kjære. Jeg forsøker å finne ut av ting.
Om hvem jeg var, og hvordan jeg er nå.
Jeg har alltid ment at vi først og fremst skylder oss selv -
- å leve livet fullt ut.
Men jeg har også vært plaget av min tro på at alt er skjebnebestemt.
Skjebnen ligger på lur, og tiden renner ut.
Jeg har nok kastet meg hodkuls ut i livet som i panikk.
Når jeg ser tilbake, har jeg ikke oppnådd mye utover vårt vennskap.
Ditt og mitt. Og Mias.
En dag våknet jeg og innså -
- at jeg hadde mistet de to i verden som jeg elsket høyest.
Først da innså jeg at vi ikke kan leve alene og stå utenfor verden.
Hvis man ikke kjemper imot skjebnen, er det det samme som å gi opp.
Du hadde rett i at jeg ikke var likeglad med din mening om meg.
Men du tok feil hvis du trodde jeg noensinne glemte deg.
Jeg elsker deg.
Norske tekster: Lise Weggersen Scandinavian Text Service